Г-Н ХОЛМС
Не трябва да правиш това.
Да чукаш по стъклото.
Откъде знаехте, че щях да го направя?
Простете на сина ми. Той обича пчелите.
Това не е пчела. Това е оса.
Напълно различно нещо.
Това той ли беше?
Ах, блудният син се завърна.
Навън, Роджър. Знаеш, че не ти е позволено.
Да има уелско пони.
Ще се качвате ли в кабинета си?
Не, още не.
Ах, да. Отново вкъщи.
Отново вкъщи.
Госпожо Мънро!
Изглежда, че сме имали намаляване на популацията.
Господин Хийли не е ли идвал
да се грижи за пчелина докато ме нямаше?
Да, но няма да може да го прави следващия път.
Господин Хийли ли каза това? - Не, дъщеря му.
Тя го прибра да живее при нея. Прекалено е слаб, така каза.
Той ли е прекалено слаб? - Изглеждаше достатъчно пъргав.
Словоохотлив, може би. - С вас?
Със себе си.
Може ли ключа за кабинета?
Това обяд ли е?
Уотсън се ожени и аз останах сам.
Всъщност, в деня, в който той напусна Бейкър стрийт
случаят, който щеше да бъде моя последен, започна да се разгръща.
Това беше преди почти 30 години. Световната война беше свършила
и туристите започнаха да се връщат на Бейкър стрийт,
за да зърнат истинския Шерлок Холмс.
Слава Богу, в своите истории Уотсън винаги публикуваше фалшив адрес
на нашия истински кабинет.
Е, намерихте правилния адрес.
Защо го направи? - Сър?
Ровил си в кабинета ми.
Моят кабинет е моят sanctum sanctorum.
Лично пространство.
Преди да заминете за Япония, видях, че пишете тази история.
Не знаех, че пишете истории.
О, доктор Уотсън, да, той беше писателят.
Така че взех назаем ключа на мама и влязох в кабинета ви,
а тя беше там. - И колко точно прочете?
Дотам, докъдето бяхте спрял. Това също беше добра част.
Мъж идва на Бейкър стрийт. Вие казвате: „Дошъл сте заради съпругата Ви.
Как разбрахте? Направихте ли онова нещо?
Какво ще да е това нещо?
"Консервата имаше следи от кучешки зъби.
Дървото е от югозападната част на остров Мадейра.
Това нещо.
А как разбрах, че идването на мъжа е заради съпругата му?
Носеше халка?
Не. Следите са на тази страница.
Това изречение, ако трябва да бъдем точни.
"Един ден в стаята влезе млад човек,
в наскоро изгладени, макар и не скъпи дрехи.
Дрехите са скоро изгладени. Той е млад човек все пак.
Не скъпи дрехи.
Жена му трябва да ги е изгладила. Мъжете нямат този талант,
а той не би могъл да си позволи прислужник, който да го направи.
Много добре. - И сте разбрал, че е заради жена му.
Ами, не.
Когато си детектив и мъж дойде да те посети...
обикновено е заради жена му.
А защо сте спрял там, докъдето сте стигнал?
Взехте ли нещата от химика?
Поръчани са. Каза, че ще са готови до няколко дни.
Е, ще издържим до тогава.
В противен случай, ще има парад, нали?
Като в Деня на победата.
О. Докторът е тук.
Настинахте ли в Япония? - Така ли звучи?
Мислех, че може да сте по следите на развръзката на нещо.
Също така сте отслабнал.
Намерихте ли това, което търсехте, тайнственото пепеляво убождане?
Бодлив храст. - О, да, извинете.
Това беше причината приятелят ви да ви покани в Япония, нали така?
Изкопахте купища от нещото и го пренесохте контрабандно вкъщи?
Нищо от това, което описахте. Но със сигурност не може да ме разболее.
Само по себе си, не.
Имате предвид, че може да има странични ефекти?
Вероятно.
Като например? - Надежда.
Как беше името на приятеля, който ви покани в Япония?
Тъкмо прекарахте седмица с човека,
кореспондирахте си с него от месеци.
Спомняте ли си името му?
Има един апартамент, близо до моята операционна, който се дава под наем.
Не!
Какво ще стане, когато не можете да си спомните, къде е телефонът
или забравите да изключите газта?
Не можете да живеете сам. - Аз не живея сам.
Имам икономка.
Вземете този дневник.
Всеки ден, когато не можете да си спомните име или място,
слагайте знак на страницата за тази дата.
А ако забравя да сложа знак?
Не, не, не.
Това е пчелно млечице.
Да, ами, няма да го използваме повече.
Вместо това ще използваме това.
Нарича се бодлив храст. - Това храна ли е?
Изглежда като излязло от канала.
Идва от Япония. - Това променя напълно нещата.
Добавяйте го, както бихте добавяла пчелния прашец в чая или кафето.
И вие трябва да се опитате да готвите с него,
да подобрите специалитетите си.
Господин Холмс?
Тамики Умезаки.
Добре дошъл в Япония.
Такава чест е за мен, че приехте поканата ми.
Ще прекараме тази нощ в моя дом. Утре ще започнем нашето търсене.
Притежавам вашата книга от 20 години.
Поръчах моето копие, когато беше отпечатана за пръв път.
Надявам се, че ще ме удостоите с честта на личното посвещение.
О, да. Разбира се.
Господин Умезаки, колко близо до града
расте този бодлив храст?
Намира се предимно край морето.
А колко далеч трябва да идем?
Дотам, мисля, са два дни път с влак.
Вие сте много нетърпелив?
По средата съм на проект, който много искам да завърша
и умът ми трябва да е във върхова форма.
Трябва да мога да се възползвам от ефекта колкото се може по-бързо.
Това спешно ли е? - Боя се, че да.
Вие сте много велик детектив!
Много ви благодаря.
Майка ми се чудеше дали сте донесъл вашата прочута шапка.
О, ловецът на елени.
Това беше разкрасяване от илюстратора.
Аз никога не съм носил такава.
А лулата? - Предпочитам пура.
Казах на Уотсън, че ако някога напиша моя собствена история,
то ще бъде, за да поправя милионите недоразумения,
създадени от неговото въображение.
Написахте ли такава история?
Опитвам се да го направя сега.
Трябва да приключа с теб преди да умра.
"Така, дошъл сте заради съпругата си."
"Дошъл сте заради съпругата си."
"Дошъл сте..."
Роджър.
Тук.
Ще се видим след обяда.
Ще имам нужда от малко помощ с пчелите.
Така, намерихте правилния адрес.
Любезен портиер на 221Б.
Това е просто малка измислица да обърква любопитните.
Повечето от тях изглежда са американци.
Седнете, господин Килмът.
Така...
дошъл сте заради съпругата Ви.
Откъде знаете? - Няма значение.
Кажете ми, каквото трябва да кажете.
Съпругата ми се казва Ан.
Майка й е починала при раждане.
Баща й е бил полковник, убит докато служил в Уазиристан.
Ние много искахме да имаме деца.
Тя изгуби първото ни дете в третия месец...
Второто в четвъртия месец.
Казаха ни, че е твърде опасно да опитваме отново.
Ан беше... объркана.
Сякаш всяка от тези загуби
беше на истинско дете, въпреки че...
Благодаря ви.
Известно време тя дори настояваше да сложа два надгробни камъка
в семейния парцел, макар телата им да бяха изгорени.
Тя отчаяно се нуждаеше от нещо да утеши тази опасна меланхолия.
Харесваше музиката, така че аз й предложих стъклена армоника.
Армоника?
Най-ценното притежание на моя баща.
Той свиреше постоянно до деня на смъртта си.
Донесох я вкъщи
и организирах уроци за месец. Един час седмично.
Скоро Ан ме попита може ли да увеличи уроците на два пъти седмично.
После три пъти. След това всеки ден.
Значи тя е намерила успокоението, което сте се надявал.
Защо сте тук, господин Килмът?
Господин Холмс, моята Ан се промени.
И не бяха само уроците или нейната мания по инструмента.
Един ден бях извън стаята и внезапно нейното свирене спря.
И аз я чух да казва, съвсем ясно...
Грейс? Джеймс?
Това би трябвало да бъдат имената на децата ви?
Когато попитах Ан, тя отрече.
Така й забраних да свири на армоника и й забраних да взима уроци.
Жената, която я учеше, г-жа Ширмер, е личност с опасни вярвания.
Опасни вярвания у учител по музика?
Тя омагьоса Ан, възползвайки се от слабостта й, не знам защо.
Имате ли доказателство за това?
Следвайки моите инструкции, спря да се вижда с г-жа Ширмер.
Получих по пощата... три фактури от тази жена.
Всяка от тях за плащане за уроци по армоника.
Ан отново отрече.
Впоследствие съпругата ми нямаше повече право
да тегли пари от банката.
След това вчера последвах Ан до мястото,
където тази жена дава уроците си.
Дори от улицата можех да я чуя как свири.
Естествено, влязох вътре, но Ширмер каза:
"Жена ви не е тук."
Снощи питах Ан.
И тя каза, че не е била в стаята на госпожа Ширмер.
Не и от седмици.
Имате ли портрет на съпругата си?
Ще поема случая ви, ако ми отговорите на един последен въпрос.
Разбира се.
Какъв парфюм ползва съпругата ви?
Роджър?
Късно е. Светлините отвън изглеждат все едно има бомбардировка.
Погледни се.
Помниш ли баща си?
Спомням си го да държи ръката ми и да ме води към морето.
Това не е спомен. Това е снимка.
Ами невидимите истории?
В някои вечери, преди лягане, баща ти измисляше истории.
Той... той казваше: "Дай ми три неща."
А ти казваше: "Топка, котка и Роджър."
Тогава той...
съчиняваше някаква история за топка,
която си имала котка, която се казвала Роджър.
Винаги нещо и нещо друго, и Роджър.
Не си ли спомняш някоя от невидимите истории?
Не. А ти?
Аз никога не съм била добра в историите.
Наспи се добре.
Първото нещо, което трябва да знаеш е, че там няма опасност.
Пчелите нямат интерес да те наранят.
Тяхната единствена грижа е самозащитата.
От хората? - Те са твърде умни за хората.
Техните врагове са времето, болестите и хищниците.
Осите са техния основен враг.
Знаеш ли, че една оса
може да убие 40 пчели за по-малко от минута?
Вследствие на това ние не харесваме осите.
Да, сър, ние не харесваме осите. - Аха.
Кралицата движи колонията.
Търтеите обслужват кралицата.
Горе ръцете.
Работниците вършат работата. Както и трябва да бъде.
Обмислях последното намаляване на пчелната популация.
Идентифицирахме проблема и сега трябва да го решим.
Точно така. Ето къде си. Стой тук.
Хапан ли сте някога от пчела? - Жилен.
Пчелите нямат зъби. Да, жилен съм.
Е, не често, все пак.
7,816 пъти.
Държа рекорд.
Не сте съвсем ужасен.
Хапан ли сте някога?
Не. Никога не съм хапан.
Е, хората работят с пчели непрекъснато, нали така?
Какво е пчелно млечице?
Това е сцециален секрет на пчелите-работници.
А е кралски защото... - Е храна за кралицата.
Браво.
Лечебните сили на млечицето описани в монографията ми
"Стойността на пчелното млечице" с допълнителни коментари
ме отведоха до потенциалните лечебни свойства на бодливия храст.
Какво е това? - Бодливият храст?
Ами в Япония "хире саншо"
е общо наименование за zanthoxylum piperitum.
Използва се за лечение на различни дегенеративни заболявания.
Анемия, ниско, високо кръвно, артрит и...
Как се наричаше?
Сенилност.
Това беше остроумна забележка.
Последните изследвания показват, че бодливият храст
е много по-обещаващ от пчелното млечице.
От сега нататък бодливият храст е всичко, което трябва да използваме.
Написахте ли още за мъжа и неговата съпруга?
Всичко както си беше. - Истина ли е?
Разбира се. Измислицата не си струва.
Мястото, на което спряхте.
Защо искахте да знаете, какъв е парфюма на жена му?
Малка роза, нали? - Да.
Винаги оставя следа.
Госпожо Ширмер.
Госпожо Ширмер, аз съм Томас Килмът. Пуснете ме да вляза.
Госпожо Ширмер!
Хер Килмът, предупредих ви!
Вие идвате, аз звъня на полицията!
Мадам, емоционалното състояние на моя приятел
е такова, че ако му откажете достъп,
може да не е способен да сдържи страстите си.
Пуснете двама ни и аз ще поема пълна отговорност.
Много ви благодаря. - Кой е този?
Този джентълмен е детектив. - Какво? Значката му, моля?
Името му е господин Шерлок Холмс.
Нямате нищо против да затворя това, нали? Такова течение.
Не. Аз съм виждала Шерлок Холмс в списанията.
С шапката и лулата. Никога не е бил тази личност.
Мадам Ширмер, видях Ан да влиза в това място,
настоявам да я изведете.
Вашата жена не е тук.
Казахте същото последния път. - Съмнявате се в думите ми?
Осуалд, скъпи, тук имат желание да разберат,
дали ти си съпругата на този човек.
Не. - Може да си се маскирал.
Не мисля. - Voila!
Това е, струва ми се, това, което англичаните наричат тоалетна.
Тя беше тук! Видях я!
Господин Килмът, ако настоявате да следите жена си,
когато сте ме наел да върша същото,
един от нас би трябвало да е излишен.
Той е объркан. - Той е глупак.
Армониката е възприемана като инструмент на тъмните сили,
използван за връзка с мъртвите.
Нещо, свързано с природата на стъклото.
Вие сигурно не вярвате в това?
В какво аз вярвам няма никакво значение в случая.
Кога за последен път беше тук госпожа Килмът?
Преди седмици.
Тогава сметките, които сте изпращала на нейния адрес,
са били за уроците на Осуалд.
Госпожа Килмът плаща за тях.
Фрау Килмът е запалена, но е аматьор.
Тя знаеше, че Осуалд е този, който има дарба.
Вие знаехте, че тя не е тук. - Разбира се.
Осуалд няма нейния аромат.
Вие все още не сте Шерлок Холмс!
Колко мило.
Изчакала сте ме.
Какво правиш? - Опитвам се да видя къде съм бил.
Не знаеш ли?
Господин Холмс може да каже такива неща, само като погледне човек.
Къде отиваш? - Да видя пчелите!
Първо ще си изядеш закуската!
Имаше писмо от леля ти онзи ден.
Тя каза, че в Портсмут има двойка,
която отваря хотел там. Имат нужда от иконом.
Защо ще искаме да живеем в Портсмут?
Не можем да останем тук завинаги. - Защо не?
Защото не можем. - Какво има в Портсмут?
Двойката, която отваря хотел там... - Каза го вече.
Ще станеш от масата, когато си приключил, не преди това.
Не съм приключил.
Не яж тази японска гадост.
Това е hire sansho.
Знам, че ти харесва да работиш... - По кошерите.
Това е пчелин. Харесва ти да бъдеш отговорен,
но не мога да позволя да бъдеш твърде близо.
Пчелите не хапят. - Нямах предвид пчелите.
Господин Холмс няма да бъде тук винаги.
Леля ти каза, че в този хотел може да вземат и теб.
Имат портиери и... - Наемат портиери.
Приключих.
Химикът донесе нещата ви.
Може ли Роджър да отвори пакета?
Не. Аз ще го видя, когато приключа.
Да, сър.
Сър?
Знам, че Роджър ви е от помощ. Той е добро момче.
Винаги е бил умен. Баща му и аз не знаехме нещата,
от които момче като Роджър може да се интересува.
Изключителните деца често са продукт на обикновени родители.
Имам сестра. Тя живее в Портсмут.
Двама от нейните познати отварят частен хотел там,
казва, че искат да вземат мен и Роджър.
Вие имате сестра?
Никога не бих си го помислил.
Въпрос на заплата ли е?
Не.
Ще имам това предвид.
Майка ми съжаляваше, че си тръгвате.
Аз съжалявам още повече, че не донесох ловеца на елени.
Казахте, че никога не сте я носили.
Е, да, но щеше да е хубаво да й доставя удоволствие.
Тя искаше измислицата. Вие сте истинският.
Е, не съм сигурен, че това е вярно.
Мислех, че съм истинският, докато Джон не ме превърна в измислица.
А след това нямах голям избор.
Играех ролята, че я нося
или влизах в противоречие.
Всъщност нося лула,
но да я пуша, особено публично,
след като стана толкова известен атрибут,
би изглеждало вулгарно.
Така, значи въображението на доктор Уотсън ви промени?
Никога не използвам много въображение.
Предпочитам фактите.
Баща ми ме водеше тук като дете.
Беше направено като миниатюра.
Вървяхме като гиганти.
Камъните представляват живота на тези, които е изгубил.
Шерлок-сан!
Hire sansho? - Бодлив храст.
Господин Холмс.
Твърде късно ли е да нагледаме пчелите?
Ни най-малко.
Пчелна проверка!
Тихи са. - Да.
Какво се случва, когато умре пчела?
Това метафизичен въпрос ли е?
Имам предвид, оплаквате ли ги?
Не мога да кажа, че някога съм оплаквал мъртвите, пчели или други.
Концентрирам се върху обстоятелствата.
Как са умрели? Кой е отговорен?
Смърт, тъга, оплакване, те са нещо обичайно.
Логиката е рядкост, така че...
Аз залагам на логиката.
Е, благодаря ви, любезни господине.
Лека нощ, пчели. - Приятни сънища, пчели.
Сега, какво ще кажеш да отидем да се гмуркаме утре?
В морето? - Да.
Ще иска много енергия. - Добре е за кръвта!
Добре тогава.
Какъв тип книги харесваш?
Извън историите на доктор Уотсън и книгите за пчели.
Това са всички книги, които имам.
Е, тук вътре има една чудесна библиотека.
Може да вземеш която книга ти харесва.
Господин Холмс?
Ще ходим ли да плуваме?
Аз вече нагледах пчелина.
Добре ли сте?
Перфектно...
Аз съм почти...
Съвсем идеално.
Добре, Роджър.
Ти върви сам. Аз ще те настигна.
Роджър! Тръгвай веднага или ще изгубим деня.
Много добре.
Снимката е нейната, нали? Жената от историята.
Да.
Заради нея ли я пишете?
Не бих казал, че я пиша...
По-скоро се опитвам да си я припомня.
А, благодаря ти.
Преди няколко месеца почина брат ми Майкрофт.
Неговият клуб Диоген
искаха да ида в Лондон, за да се погрижа за нещата му.
Дадоха ми малък сандък с истории на доктор Уотсън,
никоя, от които не бях чел преди.
Те бяха, както Джон винаги ги е описвал,
евтини криминалета с висок стил.
Но едно от заглавията привлече интереса ми.
Историята беше позната, но краят беше напълно, абсолютно грешен.
Не бях гледал нито едно от кинематографичните описания.
Но за щастие такава възможност изникна съвсем скоро.
Странно е да виждаш подобие на себе си, високо 12 метра...
Страхувам се за разума на моята Ан. - Страх за нейния разум?
Скъпи човече, трябва да се страхувате за нейния живот.
Какво мислите?
Убийство, господин Килмът. Убийство.
И изиграно с характерните жестове.
Отровена?
Но с какво бих могла?
Вашата армоника, мадам Ширмер.
Абсурд! - Или по-скоро, стъклото.
Това е до кристалите, които създава уникален тон.
Абсорбират се в кръвта през кожата,
малки количества могат да доведат до объркване, халюцинации.
Но постоянният, непрекъснат контакт може да завърши с лудост и смърт.
Всеки обрат започва със засукване на мустак
и завършва с удивителен знак.
Нашият би бил - убиецът е гениален.
Със сигурност вие не отнасяте това до...
Боя се, г-жо Килмът, че трябва да си намерите нов учител по музика.
Пълни глупости!
Какъв възможен мотив може да има тази германка да убие Ан?
Тази нощ търсех нещо
да опресни паметта ми за истинския случай.
И ето го и него... Нейната снимка.
Знаеш, че преди няколко години можех да ти кажа всичко
за жената по тази фотография.
Със сигурност щях да си спомня какво й се е случило,
независимо дали е била жертва или извършител.
Но тази нощ...
Не можах да си спомня нищо.
Всичко, което знаех със сигурност, беше, че това бе моят последен случай
и заради него напуснах професията, дойдох тук
и се пенсионирах с моите пчели.
Така реших да напиша историята,
каквато беше, а не каквато Джон я беше направил.
Да я поправя преди да умра.
Вие няма да умирате.
Роджър.
Аз съм на 93.
Имах един чичо, който живя до 102.
Е, тогава това определя съдбата ми.
Какви са шансовете да познаваш двама души, които са живели толкова дълго?
Е, аз всъщност не го познавах.
Отивам да видя пчелите.
Ох! Господин Холмс!
Господин Холмс!
Бях ужилен.
За разлика от осите, пчелите винаги оставят жилото си.
Трябва да съм направил нещо глупаво. - О, не.
Понякога... няма изобщо причина.
Добре. Солена вода. Изпий това.
Или сок от лук, за да се предпазиш от по-сериозни последствия.
И няма нужда да казваме на майка ти за всичко това.
Не искаме да я тревожим, нали?
Връщате се към историята ли?
Това ли е цената на твоето мълчание?
Заключена уста.
Колко мило. Чакали сте ме.
Добър вечер.
Сър? - Чай за един до прозореца.
Разбира се, сър. Внимавайте със стъпалото.
Какво казвахте?
Впрегна всичките си сили само, за да подпише чека.
Заповядайте, сър. - Благодаря ви.
Е, заповядайте.
Използвали ли сте това преди? - Не. Не съм.
Силно отровно е. Капка е повече от достатъчно.
Благодаря ви.
Само Томас е в такова състояние.
Той настояваше да се увери.
Уверете господин Килмът,
че никакви подробности в завещанието му не са променяни,
откакто го е продиктувал.
Вашите вещи са завещани на него, както неговите на вас.
Много ви благодаря. Беше толкова приятно да ви видя.
Извинете. - Да, госпожице?
В 8:10 бързият влак ли е?
В 8:10 е пътническия, има спирки в района,
А в 9:05?
Това е бързият влак, пътува директно.
Всички да се качват! - Благодаря ви.
Всички да се качват!
Пчелите са привлечени от вас.
От аромата е. Малка роза.
Тя ви мисли за цвете.
Объркването на малкото същество е безкрайно.
Може ли?
Много мило.
Ах. Ирисът. Изумителна издържливост.
Достатъчно светлина и те ще пораснат и на най-необитаемите места,
пустини, студ, камъни.
Защо мислите е така,
нещо толкова малко и маловажно като ириса
да бъде толкова по-силно от нас?
Вероятно е по-малко засегнато от това, което става около него.
Ботаник ли сте? - Само любител.
Аз се занимавам с различни хобита.
Всъщност, има едно специфично
мое хоби, което може би ще ви допадне.
Мога да виждам в бъдещето.
Може ли да видя дланта ви?
Обещавам, няма да намеря нищо ужасяващо.
А нашата приятелка?
Родителите ви са починали.
Майка ви отдавна, баща ви по-скоро.
Таите любов в сърцето си към някого...
Не, към повече от една личност.
Но те са ви оставили
и вашата любов към тях няма къде да отиде.
Вие страдате.
Но не трябва да позволявате на болката да ръководи вашите действия.
Това води... Линиите не са толкова различни.
Защо? - Извинете?
Вие виждате толкова много.
Защо не можете да видите, какво ще се случи после?
Линиите... - Да, казахте.
Играйте игричките си някъде другаде, господин Холмс.
Чакай.
Не мога...
Не мога да си спомня.
Мамо! Мамо!
Господин Холмс!
Димът ли го е замаял? - Възможно е.
По-скоро е станал твърде рязко и е загубил съзнание.
Не му е за пръв път.
Последната икономка не знаеше какво да прави.
Трябва да е решил да взема лекарствата си подкожно.
Сега не можем да напуснем.
Не. Увери се в това, нали?
Къде е "хире саншо"?
Бодливият храст. - Ако го няма там, не знам.
Изхвърли ли го? - Защо да го правя?
От гняв и злоба.
Откъде научи такива думи? - От речника.
Както и да е, сам взе тази гадост. Можеш да изгориш останалото.
Това може да отива в огъня.
Господин Холмс каза ли ти да правиш това?
Той винаги получава писма от този вид.
Откъде знаеш от какъв вид са тези?
Искаш да знаеш кой му пише?
Пенсионери, които си мислят, че могат да разгадаят Джак Изкормвача.
Вдовици, изгубили котките си и просто знаят, че той е единствения,
човек на Земята, който може да ги намери.
Той е последна надежда за всеки луд навън.
Това не е твое решение. - Мое е...
Ако ще бъда медицински персонал на заплата на готвачка.
Той е инвалид. Има нужда от сестра, не от икономка.
Всичко, което направи е, че падна. - Дядо ти беше здрав и жизнерадостен
60 години преди да падне. Това беше три седмици преди да умре.
Трябва да е в болница. В такова или друго подобно място.
Той ще се оправи!
И денят, в който го направи, е денят, в който си тръгваме.
Ясно ли е?
Има писмо от Япония.
От господин Умезаки.
Прочете ли го? - Не. Искаше ми се.
Грехът на желанието. Ти си католик.
Мама каза, че изхвърляте повечето писма, които получите.
И защо мислиш е така?
Хората, които пишат искат да решавате разни случаи.
Четете ли писмата, ще искате да помогнете. - Не, твърде много ме ласкаеш.
Просто, ако ги чета, ще се чувствам длъжен да отговоря.
Вероятно господин Умезаки ви моли да се върнете в Япония.
Няма да се върна в Япония.
Защо не? - Дълго пътуване, старче.
Направихте го преди. - Това беше преди.
Може би можете да вземете още бодлив храст.
Бодливият храст не оказа голямо влияние върху паметта ми,
не повече от пчелното млечице.
Да.
Единственото вдъхновение за каквото и да било спомняне, беше ти.
Давай. Отвори го.
Писал е, за да съобщи за смъртта на майка си.
Откъде знаете?
Господин Умезаки се закле, че повече няма да контактува с мен.
Единственото нещо, което може да го накара
да промени мнението си може да е волята на майка му.
Добрият син винаги прави, каквото иска майка му.
Господин Холмс!
Не трябва да ставате от леглото!
Госпожо Мънро, броих стъпките
от леглото до прозореца, от прозореца до...
Няма да правите нищо сам. Ще звъните.
Мисля, че това е налагане.
Ще бъде налагане, ако ставите ви поддадат
и свършите на пода, откъдето да ви събирам!
Не осъзнавах, че това се е превърнало
в национална дискусия.
Опитвах се да изчисля вероятността
да намерим hire sansho
на място, лишено от живот.
Вероятно животът се възстановява от само себе си.
Hire sansho.
Как е на вкус?
Не го ядем заради вкуса му.
А сега, преди да тръгнем,
има нещо, което не бива да забравя.
Подписах я, както помолихте.
Не съм сигурен, че ще разчетете драсканиците ми.
"На господин Умезаки, който не притежава тази книга отдавна."
Нямате тази книга от 20 години.
Тази е от библиотеката.
Следите от лепило показват, къде сте махнал джобчето за картата.
Не знаете нищо за пчелите, за пчелното млечице
или за бодливия храст.
Достатъчно, за да ви доведа тук.
По време на нашата кореспонденция през последните няколко месеца...
името ми не ви ли звучеше познато?
Не. - На баща ми тогава? Масуо Умезаки?
Никога не съм познавал баща ви.
Беше дипломат в Лондон преди години.
Обичаше всички английски неща.
Първият подарък, който ми даде, беше бата за крикет.
Вторият беше това.
На английски, за да "подпомага моето образование."
"След консултация
с най-великия детектив, Шерлок Холмс,
осъзнах, че в интерес на всички нас
е да остана в Англия за неопределено време.
От тази книга ще видите,
че това е един много мъдър и интелигентен човек,
И че това, което той казва, не може да бъде подминато с лека ръка."
Никога повече не чухме за него.
Съжалявам. - Майка ми умира.
Тя остаря без съпруг. Всичко това заради теб.
Разбирам.
Последният път, когато си чул нещо от баща си
е бил първият път, когато си чул за мен.
Масуо изчезва от живота ти
и се появявам аз... под формата на книга.
Единият замества другия.
Предполагам, че ти и майка ти сте отделили цялото време, което сте имали
за да се запознаете с фактите в този случай.
Мъж изоставя семейството си и пише на сина си история.
Той няма да е първият, който ще скрие страха си
под знамето на саможертвата.
Съжалявам.
Но никога не съм познавал баща ви.
Не бих искал да ви притеснявам повече с моите въпроси.
Но ако бодливият храст успее, нали ще ме уведомите?
Помощ.
Благодаря ви.
Изглежда така сякаш съм бил атакуван
от кучето от Баскервил.
Не мога да позволя мама да ви види да носите тази риза.
Това е доказателство. - Да.
За какво? Убийство?
O... Имам нещо за теб.
Не.
Apis cerana japonica.
Имат ли пчели в Япония? - Да. Също като нашите пчели.
Само че техните са японски.
Не, за теб е. Това е подарък.
Благодаря.
Arigato, както казват в Япония.
Нещо да се е случило?
Изгубихте още една дузина пчели днес.
Дузина? - Какво мислите, че е това?
Смъртоносно нашествие.
Може да е болест, която не сме забелязали преди
или внезапна мутация.
Донеси ми някои тела и ще ги изследваме.
Да, сър! - И лупата ми.
В кабинета. Трябва да е в някое от чекмеджетата.
Роджър?
Г-н Холмс се чувства по-добре днес. - Така ли?
Г-н Холмс се чуства много по-добре, можем да започнем разследването.
На какво? - Вълната от престъпления, която
е заляла множество от най-уважаваните обитатели на нашия пчелин.
Добре. Ако имате нужда от заподозрян, знаете къде да ме намерите.
Мамо, чакай.
Обзалагам се, че господин Холмс може да направи неговото нещо.
Нещото, което прави, когато казва на хората,
кои са и къде са били, само като ги погледне.
Направете го за мама. - Сигурен съм, че майка ти
няма нужда някой да й казва къде е била.
Нека не притесняваме г-н Холмс с разни глупости.
Това не са глупости. Ето.
Ела и застани пред г-н Холмс. Точно така.
И той ще ти каже, къде си била.
Направете го.
Искате ли да се завърти?
Не, това няма да е нужно.
Завърти се.
Нямаше ви почти целия ден.
Саждите по роклята ви показват, че сте ходили с влак до Портсмут,
Защото всички други близки линии, които предоставят
връщане с тази продължителност, са в ремонт или над нея.
В Портсмут сте се срещнала с двойката, която държи хотела.
Косата и ноктите ви са доказателство, че сте искала да направите
най-добро впечатление.
Направили са ви предложение, което сте приела.
Отказала сте чая и не сте се видели със сестра си,
към която не таите особена привързаност,
използвайки моето неразположение като извинение да бързате обратно.
Не беше извинение. - Приела си?
Започваме от понеделник.
Двамата?
Отиваме двамата. - Тя иска от мен да бъда ваксаджия!
Роджър! - Иска да правя, каквото тя прави!
Няма нищо срамно в това, което правя!
Достатъчно се оплакваш от това! Винаги става дума
колко трудни са нещата. И как ти се иска да бяха по-добри!
Тя едва може да чете!
Върви след нея.
Извини се, че каза неща, с които искаше да я нараниш.
Ти беше жесток!
Ако не се извиниш, ще съжаляваш.
Хората винаги казват така. - Защото е вярно.
Moi, je regrette tellement.
Вие съжалявате... - Толкова много!
Твоят баща мразеше това, което трябваше да работи.
Механик в гараж, също като баща си преди него.
Когато му се обадиха, той ми каза:
"Любов моя, няма да прекарам тази война
заврян в маслото на нечий богаташки джип.
Отивам в Кралските военновъздушни сили."
Така и направи.
Учи.
Изкара високи оценки и се класира за Бристол Бленхайм, Марк 4.
Изгорял в небесата. При първия си полет.
Всички негови колеги, които работеха в ремонта
се върнаха без драскотина.
Не биваше да ти казвам това, което казах.
Поуката.
Не казвай всичко, което мислиш.
Вижте.
Къде намери това? - В бюрото ви.
Не може да е там. - В един от ъглите.
Дори не знаех, че е бюро, докато не го отворих.
Това не е моето бюро, на Джон е.
Той го остави на Бейкър стрийт след като напусна, за да се ожени.
Да, и там имаше скрито отделение,
в което беше ръкавицата, за която пишехте.
Казахте, че доктор Уотсън не винаги е представял нещата правилно,
но в историята... - Вече не работя по тази история.
Да, но в историята на Уотсън има армоника.
И немска жена. И тази ръкавица.
Може би е представил нещата правилно. - Не, това е невъзможно.
Джон вече го нямаше на Бейкър стрийт по това време.
Ами тогава защо тя беше вътре? - Не знам!
И дори и някога да съм знаел, не помня.
Ако вие не можете да си спомните, тогава защо случаят е бил успешен
според написаното от доктор Уотсън? - Защото беше моят последен случай.
И ако съм стигнал до успешна развръзка,
не бих напуснал професията
и прекарал 35 години тук, на това място, далеч от света!
Избрах изгнанието като мое наказание, но за какво?
Трябва да съм направил някаква ужасна грешка...
А нямам никакви свидетелства, каква е била.
Само болка, вина...
Безполезни, безсмислени чувства!
За Бога, иска ми се никога да не бях поемал случая на Умезаки!
На Килмът. - Какво?
Случаят на Килмът. Вие казахте Умезаки.
Роджър. Чаят е готов.
Най-добре да разчистим това.
Господин Холмс. Бихте ли искал сега вашия чай?
Господин Холмс?
Ако вие умрете... какво ще се случи с пчелите?
Нямам представа.
Човек не може да разреши всичко.
Казахте, че се е използвал за викане на мъртвите.
Смърт, оплакване, скръб...
Те са нещо обичайно.
Логиката е рядкост.
Смъртта никога не е много далеч.
Те са просто от другата страна на стената.
Сега, защо казахте това?
Играйте игричките си някъде другаде, господин Холмс.
Съпругът ми никога няма да успее в измама,
докато аз се грижа за прането му.
Не знам много за професията ви, но се съмнявам предсказването
на бъдещето на жени, които следите, да е честа практика.
Тя беше само средство за постигане на желания резултат.
Който е какъв? - Да забави вашите действия.
Да ви предпази от тази среща, която изглежда сте нетърпелива да направите.
Още преди да ви зърна днес, усетих някои от страстните чувства,
които имате към съпруга си.
Мъжът, който ви отне музиката, която обичахте,
отказа ви удоволствието от вашите уроци,
дори отказа да бележи гроба на децата.
Всичко това предсказва вашата антипатия.
А след това бях свидетел на вашите действия.
Подправяте подписа му,
теглите от сметките,
поръчвате отрова, проверявате завещанието му,
планирате бягство с мистериозен мъж, на когото беше платена хубава такса.
И всичко в моя полза. Убедителен набор от обстоятелства,
сигнализиращи вашето намерение да убиете съпруга си.
Но има две грешки.
Първо трябва да обвиним съпруга ви.
Ако господин Килмът не беше попаднал
в ателието на мадам Ширмер...
и не ме бе отклонил от курса ми,
Вие нямаше да се бавите толкова на улицата
за такъв подозрително дълъг период от време.
Но нямахте избор, така че се забавихте.
Също така бих отбелязал наблюдението, че нищо във вас не показва,
че сте от онзи тип жени, които се наслаждават да разглеждат витрини,
особено на витрината на препаратор.
Това втората грешка ли беше? - Не, просто потвърждение на първата.
Втората беше неизбежна и съкрушителна.
Мъжът на гарата. Всичко в него,
дрехите му, кръпката на панталоните,
ръцете му, белязани и изгорени с киселина,
подсказваха неговата професия.
Каменоделец.
Парите трябва да са били отчаяна необходимост,
иначе вие никога не бихте подправили подписа на съпруга си.
Парите са били, за да платите за надгробните камъни,
които съпругът ви не е позволил. За Грейс. За Джеймс.
За вас.
Подреждахте нещата да изглеждат така,
сякаш господин Килмът е потенциалната жертва,
просто, за да ме държите настрани?
Когато намерих картичката ви... Бях бясна.
Томас трябваше да ме познава толкова малко,
щом имаше нужда да наема детектив да разкрие истината.
След това ме осени,
че ако някой може да разбере, то това сте вие.
Томас мисли, че съм луда, защото говоря на децата си.
Той не разбира.
Мъртвите не са толкова далеч.
Те са просто...
от другата страна на стената.
Ние сме тези, от тази страна, всички сме толкова...
Самотни?
Аз съм бил самотен...
цял живот.
Но с компенсацията на интелекта.
Това достатъчно ли е? - Би могло.
Ако някой е такъв късметлия да намери място в този свят.
И някоя друга душа, с която да преживее самотата си.
Знаете ли място, където две такива души биха могли да преживяват?
Това беше предложение, като никое друго, което съм получавал.
Тя искаше да сподели самотата си с мен.
Едва по-късно осъзнах,
колко съдбоносно е било моето решение.
Вие имате съпруг, който ви обича.
Вървете у дома при него.
Господин Холмс...
Имате моите благодарности.
Какво повече, мадам, бих могъл да направя?
Тя изля съдържанието на бутилката
и без зла умисъл,
отрови невинните свидетели.
Ако това беше някоя от историите на Джон,
той би нарекъл това предзнаменование.
Нашето време заедно беше отлетяло.
По-малко от час, в действителност.
Нейната смърт ме накара да разбера, че човешката природа е мистерия,
чиято логика не бих могъл да разгадая.
Аз успешно събрах фактите по нейния случай,
но се провалих в разгадаването на техния смисъл.
Никога не бях усещал
такава непонятна празнота в себе си.
Едва тогава започнах да разбирам,
колко напълно самотен бях в този свят.
Госпожа Хъдзън писа на Уотсън.
Той дойде веднага.
Остана с мен в нашите стари стаи повече от месец.
Разказах му за случая, всичко в най-малки подробности.
Той ме върна от ръба на пропастта.
И след това Уотсън написа историята.
Направи ме герой.
Това беше неговия начин да бъде мил.
Той не знаеше друг начин,
по който да опише характера, който беше създал.
След всичките тези години, Джон изобщо не ме познаваше.
Защо е взел ръкавицата, мога само да предполагам,
дали е било, за да не допусне да се превърне в твърде силно напомняне,
което да символизира тъгата, към която можех да се върна?
Но той не би могъл да я вземе, за да я унищожи така или иначе.
След това Джон и аз се отчуждихме.
Три години по-късно той си отиде,
без изобщо да можем да си кажем довиждане.
И така завършва истинската история
на жена, починала преди времето си
и мъж, който доскоро
беше сигурен, че е надживял своето.
Роджър при пчелите ли е? - Сякаш не.
Трябва да му кажа нещо важно.
Вие продължавайте с каквото там правите.
Можете да го попитате къде са всички съдове за поливане!
Болницата? Да, това е Хедли хаус.
Хедли? - Да, бързо!
И донесете запаси от адреналин.
Хедли хаус? - Точно така, Хедли!
Роджър?
Роджър!
Роджър?
О, Роджър. О, не! Не, не!
Роджър, Роджър!
Господин Холмс?
Аз съм инспектор Гилбърт.
Господин Холмс?
Да, инспекторе?
Били са на момчето инжекция адреналин,
както сте казал, но...
Той не изглежда добре.
Той е бягал от нападателите си.
Стъпките му.
Техният модел показва, че полетът е бил хаотичен.
Роякът би трябвало да го последва в атаката си.
И преди да изгуби съзнание, кожата му би трябвало да се подуе,
в съчетание с изгаряща болка...
Спад в кръвното налягане, слабост.
Гърлото и устата му трябва да са били подути,
което обяснява, защо не е могъл да извика за помощ.
След това забавяне на сърдечния ритъм...
Неспособност да се диша...
Шок.
Знаехте ли, че той е алергичен към пчели?
Бях сигурен, че не е.
Не, не! Госпожо Мънро, не!
Не трябва да правите това!
Синът ми... не иска да се събуди.
Може никога да не се събуди.
Отпратиха ме тази сутрин.
Вие дори нямахте смелостта да ми кажете, какво му се е случило!
Не мислех, че това би променило нещата.
Аз съм му майка!
Аз съм му майка...
А вие ми го откраднахте! Той е всичко, което имам!
А сега го губя.
Защо не бяхте вие, когато са го направили?
Трябваше да сте вие! - Не трябва да обвиняваме пчелите.
Те са всичко, за което ви е грижа! - Не! Грижа ме е за Роджър.
Много ме е грижа за него.
Пчелите... не са направили това.
Не пчелите трябва да обвиняваме.
Били са осите!
Роджър се опитваше да открие, какво убива пчелите.
И го е направил. Той е открил гнездото на осите.
Трябваше да ги спре да унищожават пчелите.
И е направил най-лошото възможно нещо.
Опитал се е да ги удави с вода от неговата лейка.
Откъде знаете, че са били те?
Пчелите оставят техните жила. Осите – не.
Нямаше жила по лицето на Роджър.
И когато са го атакували, той е хвърлил лейката
и е побягнал, за да предпази пчелите.
Тук са следите от стъпките му от пчелина до гнездото и обратно.
Той се е опитвал да спаси пчелите.
Да.
Имаше една жена някога.
Познавах я по-малко от ден.
Четвърт час разговор.
Тя имаше нужда от помощта ми.
Толкова отчаяно имаше нужда да бъде разбрана от някого...
От мен.
Така изложих данните по нейния случай, както ги виждах...
За нейно задоволство, както си мислех.
Наблюдавах я как се отдалечава.
А след час тя приключи живота си.
Откривайки причината за нейното отчаяние с такава яснота,
аз й бях дал карт бланш да направи точно това, което възнамеряваше.
Трябваше да направя нещо, каквото и да е, за да я спася.
Да я излъжа, да й разкажа история.
Да я хвана за ръка и да я държа, докато плачеше
и казваше: "Ела и живей с мен."
"Нека да бъдем самотни заедно."
Но аз бях страхливец.
Егоист.
Тя е причината...
Да дойда тук при моите пчели,
така че да не мога повече да нараня никого.
Оставям ви къщата.
На Вас и на Роджър.
Къщата, земята, пчелина, всичко вътре и отвън.
И тъй като няма да променя намерението си
в тази посока, вярвам ще разберете,
че ще бъде далеч по-малко сложно за всички заинтересовани,
ако вие двамата не отидете...
някъде... като Портсмут.
Госпожа Мънро?
Роджър се събуди.
Уважаеми, господин Умезаки,
пиша, за да ви кажа, че най-накрая
си спомних срещата ми с баща ви.
Жена почина, защото се провалих в разрешаването на нейния случай.
Вината и разкаянието бяха взели своя дан от мен,
способностите ми бяха далеч от своята най-добра форма,
когато получих спешно съобщение, призоваващо ме в клуб Диоген
на среща с брат ми Майкрофт.
Този джентълмен предложи своите услуги.
Той иска да работи за Короната.
Аз съм тук, за да бъда изпитан, господин Холмс.
Много искам да бъда от полза.
Мислите ли, че съм подходящ?
Сигурен съм, сър.
Добре. Има само един малък проблем.
Господин Умезаки има съпруга и дете в Япония.
Той се чуди как би било най-добре да постъпи.
Напишете писмо, в което казвате, че планирате да останете в Англия.
Може да отнеме време, докато се върнете.
Вашият баща служи на Британската империя много години
в абсолютна тайна и с голям обхват
от...
Малайзия чак...
до Арабско море.
Той беше мъж на честта, смел и сърцат,
с когото неговата обична съпруга и обожаван син
трябва заслужено да се гордеят.
Шерлок Холмс.
Моят приятел Джон.
Брат ми Майкрофт.
Госпожа Хъдзън.
Масуо Умезаки.
Мая... Умезаки.
Ан.
А за кого е този?
За мен. За Вас.
Е, все още не, нали?
Завършихте ли това, което трябваше?
Да, приключих.
Моят първи опит в света на фантастиката.
Никой не трябва да напуска този живот без чувство за завършеност.
Можеш да използваш това в някоя от твоите истории.
Стъкло, пчела...
И Роджър.
Покажи ми как да ги извеждам навън.
Върви.
Кралицата управлява колонията.
Търтеите обслужват кралицата.
Работниците вършат работата.
Наистина ли?